Konges+makt+og+leidang

Håkon Den Gode vant over Eirik-sønnene og sammensvorne i slaget ved Avaldsnes i 954. Deretter skrev Håkon i Heimskringla en ny lov som gikk ut på at de skulle dele hele landet inn etter skipsreid. Alle bøndene som holdt til innen for skipreidene måtte bygge og utruste et seilskip. Skipets størrelse ble bestemt etter antall årer. Antallet startet på ca 40 årer men økte etter hvert.

Håkon var godt til å kontrollere innenriks, og leidang ble ikke brukt før slaget i Hjørungavåg mot danskekongen. Eirikssønnene og danskekongen ble møtt av en bondehær og avverget kongens ønsker om å ta over i Trøndelag og Vest-Norge. Kongens makt over territorium ble styrket av leidangen, det gjorde at bøndene var med på å verne landet mot store ødeleggelser, som var bondesamfunnets store farer. Dette gjorde at Håkon Den Godes regjeringstid var stabil og han ble godt likt av folket.

I 1277 fantes det 270 skipreider, og 2-3 ganger så mange i Danmark. ”styrmann” kaltes de som ledet skipreidene. En slik styrmann fungerte som kaptein på skipet. Den lavest stående var bøndene som skulle utruste en roer.

Før 1270-tallet, var det egne lovbøker for landskapene Gulating (Sogn og Fjordane), Frostatinget (Trønderlags lovområde, og en av de to lovbøkene som har overlevd vår tid) og Eidivating (lovområde til store deler av Østlandet i dag, før var dette lagtinget for Mjøsa). Lovgivingen som leidangen hadde var at de frivillige skulle bemanne en forsvarshær i tilfelle det ble angrep, og med kongens ordre. Leidangene kan ses som heimvernet i dag. Skip og menn fra leidangen skulle utrustes eller bli tildelt buer, spyd sverd og økser. Jarler var ledere for leidangene og hadde funksjonen leder eller general (styrer hele leidangen), eller brigader (del av hele leidangen). Prinsippet var at leidangen skulle være like mobiliserte som på hav som på land og like effektiv og like operativdyktig.


 * Julie og Asja**