Borgerkrigstiden

//Borgerkrigstiden i høymiddelalderen var i perioden mellom 1130 og 1240.// Sporadisk strid mellom kongsemnene (omtrent fra 1130 – 1160) Omfattende kamper mellom kongsemnene (fra 1160 – 1184) Birkebeinerne nedkjemper resten (1184 – 1240)
 * Den kan deles opp i tre faser:**

Borgerkrigstiden begynte med Sigurd Jorsalfares død og endte med hertug Skules død i 1240. Det var en kamp om kongemakten, og i kampene ble alle midler brukt.

//Bakgrunn for Borgerkrigstiden ([])//

Man gir ofte æren for at Norge er et rike til Harald Hårfagre og slaget ved Hafrsfjord i 872, men samlingen tok lenger tid enn som så. Det var i løpet av 1000-tallet at samlingen var fullført, men det var likevel fler samkonger rundt om i Norge. Dette var en vanlig måte for løsninger på konflikter der det var to eller flere konger som hadde lik rett på tronen. Det var anstrengt mellom samkongene, men konfliktene ble likevel holdt i det skjulte. De kom med løsningen om samkonger fordi det ble at alle mannlige etterkommere etter Harald Hårfagre hadde rett til å ta over tronen.

Kong Sigurd Jorsalfare delte tronen med sine to brødre, Kong Øystein og Kong Olav, men begge døde tidlig og uten barn. Sigurd Jorsalfare hadde da tronen alene, og hans uekte sønn Magnus ble da foretrukket til å ta over tronen. Det kom en mann over fra Irland, Harald Gillekrist, som mente han var sønn av Jorsalfare sin far, som hadde brukt en del tid med å krige ved Irskesjøen. Harald ville da vært Sigurds bror. Selvom påstanden mest sannsynlig var en løgn, klarte han likevel får overbevist folk om at han bar Jernbyrd, som var noe den norske kirken hadde innført, som gikk ut på at Gud skulle avgjøre saken. Sigurd så da på han som sin bror, om Harald lovte å ikke prøve å ta fra han tronen så lenge han eller hans sønn levde. Harald lovte, men brøft løftet da Sigurd døde.
 * Cecilie B. Ski**

//"Borgerkrigene starter som en maktkamp mellom to partier av mektige jordeiere og lendmenn, som skyver fram mindreårige kongsemner, og fortsetter med at lendmennene allierer seg med kirken, og fra da framtrer som et parti for et verdslig og geistlig aristokrati".// (Borgersrud, 2000, s.24).

"Sverre og birkebeinernes opprør" [] Kong Sverre kom fra Færøyene. Etter at han kom til ledelsen ble han et samlingsmerke for all misnøye mot den daværende kongen. Sverre vant en stor og viktig seier i slaget ved kalvskinnet i utkanten av Nidaros i 1179. Her ble Erling Skakke drept. Dette ble det avgjørende vendepunktet i kong Sverre og Birkebeinernes kamp om kongemakten mot baglerne. Fra da av ble stedet senteret for Sverres makt. Etter farens død, fortsatte kong Magnus kampen. Han var en populær person blant de fleste, og dette gjorde det verre for Sverre som jobbet for å bekjempe kong Magnus. Krigene mellom disse to varte i mange år, før det endelige slaget, slaget ved Fimreite i Sognefjorden i 1184. Takket være Sverres taktiske metoder, endte det med at Magnus ble drept. Sverre hadde makten fram til 1202, men det var ikke lett. Det var mange som var imot han og ville ha han vekk fra maktposisjonen. I 1190 flyktet erkebiskop Eirik Ivarsson, og i 1194 fikk han bannlyst Sverre med støtte fra paven. Han fikk resten av biskopene til å slå seg sammen med han. Sverre hadde tvunget biskop Nikolas Arnesson av Oslo til å krone han som konge i Bergen, og forfalsket et brev om at bannlysningen skulle oppheves. Allikevel ble han bannlyst til sin død.
 * Oda S. Neegaard**

//Bagleroppgjøret//

Nikolas Arnesson av Oslo var en av flere betydningsfulle motstandere av Sverre. Den farligste utfordringen til Sverres kongedømme kom i 1197. Nikolas var halvbror av Inge Krokrygg. Inge Krorkrygg og erkebiskop Eirik Ivarsson møttes i Halör i Skåne, som en gang var en del av Danmark. Der tok de en gutt ved navn Inge Mangnusson(en påsatt sønn av Magnus Erlingsson) som dere Gallionsfigur. Krigen mellom baglerne var støttet av kirken.

Sverre døde av sykdom i Bergen i 1202. Han var den første kongen i Norge som døde av en naturlig årsak siden Sigurd Jarsalfare i 1130. Det siste han gjorde, var å gi Håkon Sigurdsson et råd. Det rådet var at han skulle komme til enighet med kirken. Håkon var også arvingen til Sverre. Etter dette, ble Håkon tatt som birkebeinernes nye konge. Biskopene løste landet fra interdikt, noe som hadde vært umulig med Sverre på tronen. Baglernes kongsemne; Inge, ble senere dette året myrdet. Tilsynelatene hadde Håkon passifisert hele landet og han døde plutselig i 1204. Mange mente dette dødsfallet var mistenkelig. Guttorm var etterkommeren til Håkon. Birkebeinerne visste ikke om noen annen direkte etterkommer til Sverre, og valgte derfor en av hans nevøer til den nye kongen.


 * Silje K. Vestskog**